Kossuth Rádió, Édes anyanyelvünk
2005. ápr. 17.				

Kedves Hallgatóim!
Az 1990-es évektől kezdődően kisebb magyar nyelvészeti háború dúlt a határon túli, csaknem hárommillió magyar által beszélt magyar nyelvvel kapcsolatban. Az egyik tábor, amelyhez inkább tartoztak a nyelvművelők, azt mondta, hogy ügyelni kell az egységes, közös magyar nyelvre. A másik tábor, elsősorban a szociolingvisták, azt mondták, hogy minden helyi nyelvváltozatot a demokratizmus szellemében önállónak kell tekinteni, s el kell fogadni különfejlődését. A határon túli magyarok folyamatosan kétnyelvűségi helyzetben vannak, ez természetes. A “kétnyelvűség” nem jelent semmi nyelvi romlottságot, nyelvromlás egyébként sincs, sőt, a kétnyelvűség, ahogy Arany A. László híres felvidéki magyar nyelvész már ötven éve kimondta: a kétnyelvűség a nyelvfejlődés hajtómotorja. 
Tehát a határon túli magyar nyelvváltozatok a magyar nyelv mozgatórugói. Az erről a témáról folyó vita írásai Nyelvárulás vagy nyelvmentés? címmel kerültek egy kötetbe, beszédes a cím, mert az sugallja, hogy egy tudományos vita résztvevői egymást “nyelvárulónak” vagy “nyelvmentőnek” tartják. 
Az “érvényes nyelvészeti álláspont” (ez is beszédes kifejezés, egyesek gyakran hangoztatják, vagyis van “érvénytelen” nyelvészeti álláspont is), szóval a magyar nyelvtudományban ma érvényes, mérvadó nyelvészeti álláspont szerint a határon túli magyar nyelvváltozatok önállósága érték; akkor is ha ez különfejlődésükhöz vezet. Ennek szellemében először a Magyar helyesírási szótárba, majd az Értelmező kéziszótárba, most pedig a Helyesírás című segédkönyvbe százával-ezrével kerültek bele szlovákiai, kárpátaljai és erdélyi helyi szavak – vajdaságiak nem, mert a vajdasági nyelvészek nem voltak hajlandók szavakat szolgáltatni. Magam is bemutattam a termés egy részét: vagyis határon túli, jórészt idegen, szlovák, román, ukrán szavakat – a magyar szótárakban. Sőt, egy kis történetet is felolvastam, amely ilyen “soknyelven” íródott.
Kaptam a fejemre! Haáz Kati Németországból írja:
-	Erdélyből elszármazott magyar vagyok. Nem tudom, mit akartak bizonyítani
ezzel az írással. Valószínű a román nyelv hatását a magyar nyelvre. Én akkor, amikor otthon éltem, és most is, arra törekszem, hogy ne használjuk ezeket a szavakat: fridzsider, punga, csubuk. Ezek a szavak benne vannak az új kiadású magyar értelmező szótárban? Két gyermekem van, mindketten először magyarul tanultak meg. Akik magyar környezetben laknak, nem kéne fridzsiderekkel meg egyéb hasonló idegen szavakkal gyengítsék a magyar nyelvet!
Hasonló tartalmú levelet küldött a felvidéki származású Galán Géza is:
-	Hároméves koromban engem is a határon túlra rekesztettek, s mint ilyen
akarva-akaratlanul jól ismerem a két szláv nyelvet. Mondhatnám anyanyelvi szinten, ám mindig vigyáztam a saját anyanyelvem tisztaságának megőrzésére. Nem kevertem szlovák szavakkal, vagy fordítva. Nos, azokat a “felvidéki magyar szavakat”, amelyeket Ön fölhozott műsorában, egyértelműen szlovák szavaknak tekinthetjük. A csinka szlovák, a feferóny is. Sajnálatosnak tartom, ha gazdag és szépséges nyelvünket feleslegesen “gazdagítjuk” idegen kifejezésekkel. Ilyen alapon átvehetnénk a teljes szlovák szókészletet! 
-	Ezek után egy kis anekdotát is leír levélírónk: A felvidéki atyafi
megéhezvén Pesten, ekképpen szól a talponálló eladójához: Kérek egy párkit horcsicával. Amaz értetlenkedve néz rá, és közli, hogy az nincsen. Hát ott van, most adott az előttem állónak is! Az virsli volt mustárral. Hát jól van, de akkor még egy zsuvacskát (rágógumit) is a gyereknek!
Végezetül álljon itt egy gyermekkoromból fülembe ragadt keverék dal – írja Galán Géza:
Sárga uborka, zeleni liszt már (zöld a levele)
Ennek a kislánynak frajera nyemá (nincs szeretője)
Ha nincs néki, ale bugye maty (majd lesz néki)
Jó az Isten, bugye pomáháty (segít néki)

Annyit teszek hozzá, hogy a Szlovákiában működő Gramma Nyelvi Iroda ezeknek a kétnyelvűségi kutatásoknak az egyik központja – magyar nyelvészekkel, talán érdemes lenne ott is jelezni a kifogásokat. Egyébként, engedjék meg, hogy az “érvényes magyar nyelvészet” álláspontja szerint ma így búcsúzzam Önöktől: Tyiho gyetyi, muka szpí. Do vi gyenja! Legközelebb már szlovákul közvetítjük a magyar nyelvművelő műsort. 

Balázs Géza